Característiques+Cognitivisme

Cognitivisme Font: //Enciclopèdia Catalana://

//Teoria psicològica segons la qual l'adaptació al medi és el resultat del processament de la informació rebuda per l'individu en forma d'estímuls.// //El conjunt de la informació processada constitueix, pròpiament, el coneixement. El cognitivisme estableix, per tant, una analogia bàsica entre les operacions dels ordinadors i les del cervell humà i, al contrari del conductisme, pressuposa un paper molt més actiu del subjecte. Aquesta teoria permet, a més, explicar la diversitat de respostes als mateixos estímuls en individus diversos o en moments diferents, conseqüència tant d'experiències anteriors no coincidents com de circuits neuronals diversament organitzats (àmbits que d'altra banda, s'influeixen recíprocament). A més de l'acció i de les representacions d'imatges, el cognitivisme considera el llenguatge (entès com a organització de símbols) com l'eina principal de processament de la informació. Els principals exponents del cognitivisme són Jean Piaget i Jerome S.Bruner.//

media type="custom" key="7929198" align="center"

La base de les teories educatives cognitives és l'estudi dels processos com el llenguatge, la memòria, la percepció, el raonament i la resolució de problemes. Els estudis de caràcter cognitiu apareixen a principis dels anys seixanta, i es presenten com una teoria que arriba per substituir a les idees conductistes, que fins llavors havien predominat dins la psicologia. Totes les seves idees van ser aportades i enriquides per diferents teòrics i investigadors, que han influït a conformar aquest paradigma, d'entre els que destaquen Piaget i la psicologia genètica, Ausubel i l'aprenentatge significatiu, Bruner i l'aprenentatge per descobriment, la teoria de Gestalt i les aportacions de Vygotsky, sobre la socialització en els processos cognitius superiors i la importancia de la //zona de desenvolupament proper//, per citar a alguns dels autors més importants. L'alumne és un procés actiu dels estímuls, encarregat de processar-los, i això determina el nostre comportament. Dit d'altra forma, aquestes teories entenen que si el procés d'aprenentatge comporta l'emmagatzematge de la informació a la memòria, no és necessari estudiar els procediments d'estímul-resposta sinó atendre als sistemes de retenció i recuperació de dades, a les estructures mentals on s'allotjaran aquestes informacions i a les formes d'actualització d'aquestes. Mostra una nova visió de l'ésser humà, al considerar-lo com un organisme que realitza una activitat basada, fonamentalment, en el procés de la informació, diferint molt de la visió reactiva i simplista que fins aleshores havia divulgat i defensat el conductisme. Reconeix la importància de com les persones s'organitzen, codifiquen, filtren, categoritzen i avaluen la informació, i la forma en la qual aquestes eines, estructures o esquemes mentals són utilitzades per accedir i interpretar la realitat.